![]() |
Fotografia Joan Antoni Vicent |
Òbric el rebost i allà s'hi troba el teu saquet d'arròs impertorbable. Trac la pols del piano negre i en somriure la fotografia, ella m'interpel·la.
La granera balla sota el sofà i encara hi descobrisc pèls canella. Mire el racó de l'aigua i els vidres són massa dies impol•luts.
Al celobert, encara penjat d'un clau, espera el teu raspall i una bossa blanca amb els teus pèls. A l'hora de les postres, no sent l'acostar-se sigil•lós d'aquell frec d'ungles sobre el dur porcellànic.
![]() |
Fotografia Joan Antoni Vicent |
Res no es mou en aquesta natura morta quotidiana, on no hi ha espai per a pintar cap llàgrima, ni cap pena grisa, ni dol. A la sénia d'aquest cor, el teu panteix ressona, saltironeges i camines.
Dintre meu, sempre t'allunyaràs de l'etern repòs.
1 comentari:
Amor en estar pur. Pots estar ben tranquil d’haver-lo cuidat tant bé. Isa M.
Publica un comentari a l'entrada